Måndag morgon: Samma ursäkter som vanligt
2024-08-20 14:58:00 - Mikael Kristersson
2024-08-20 14:58:00 - Mikael Kristersson
2024-08-16 23:44:00 - Gustav Hjorth Tegman
2024-08-02 20:35:00 - Mikael Kristersson
2024-07-19 14:07:00 - Mikael Kristersson
2024-07-12 12:45:00 - Mikael Kristersson
2024-07-04 14:58:00 - Mikael Kristersson
2024-06-06 15:22:20 - Mikael Kristersson
2024-05-25 22:37:04 - Gustav Hjorth Tegman
Pioli får sällan cred för hans tekniska förmågor och kunskaper som tränare. Inte sällan är det från oss rödsvarta fans som det skriks och haschtaggas om hans avgång. Matchen mot Sassuolo där vi förlorade med 2-5 på hemmaplan hällde vatten på allas kvarn gällande Piolis avgång och trånadet efter Conte som ny tränare inför nästa säsong sattes igång.
Förnedringen mott Sassuolo var tvunget att ske.
Precis som förnednringen mot Atalanta med en dansande Gasperini var detta en förnedring som var tvungen att hända och alla milanisti som såg den matchen kände förmodligen en känsla av déjá vu. Det enda som fattades var att Dionisi skulle börja dansa till ”chi non salta..”. Han var dock smartare än Gasperini där och det tackar vi honom för.
Man såg redan i början av den matchen att det fanns ångest och ett slags ickeengagemang i spelarnas sätt att röra sig och föra sig på och ingen verkade bry sig. Detta var ett tecken för andra calciofans och svenska ”experter” som bevisade tesen om överprestation. Pioli och Milan kan inget annat än att överprestera och all framgång hittills beror såklart på Zlatan.
Vi zlatanister var snabba med slutsatsen av att Zlatans frånvaro ligger till grund för lagets prestationer senaste tiden och om matchen mot Sassuolo skulle visa något så var det just det. Vårt behov av Zlatan är större än vårt behov av Pioli.
När Zlatan var närvarande så fanns det grinta, samspel och koncentration och när han var frånvarande skedde det motsatta, alltså det vi fick bevittna mot Sassuolo.
Inne på olika fotbollsforum kunde vi zlatanister sjunga i kör om Piolis avgång och på twitter började hashtaggen med #PioliOut trenda för en stund. Vi visade ingen som helst nåd och tankarna började snurra om ”överprestation”.
Calciofansen och italienska medier tillsammans med vissa svenska ”experter” hade fått rätt. Nu hade de sett igenom fasaden och på sätt och vis var det skönt eftersom det innebar att alla, inklusive vissa milanisti, som letar efter tecken på överprestation nu slapp göra det. Nu var Milans hade alla fått rätt och nu såg vi fram emot sommarfönstret med en Conte vid rodret och nyförvärv av klass för alla vet ju att det bara är Conte som är kapabel att få en medioker trupp att vinna Scudetton utan att prata om ”överprestation”.
Tack gode Gud för att milanisti i allmänhet och vi zlatanister i synnerhet inte sitter i ledningsgruppen för vårt kära rödsvarta lag för hade vi gjort det efter matchen mot Sassuolo hade matchen mot ett sargat Spurs slutat med hjärtekross och Interisti, italiensk media och svenska ”experter” hade fått sin tes om överprestation bekräftad. Det är jag säker på.
Efter matchen mot Sassuolo händ två saker som jag är säker på har mycket att göra med förbättringen som skett på alla plan men i huvudsak på vårt försvarsproblem. Egentligen hände tre saker men den sista saken dröjde en stund till. Zlatan var annonserad att vara tillbaka och det var det allra viktigaste för oss övertygade zlatanister men sen så började det talas om ett nytt system med 3-4-3 och Thiaw skulle komma att få sin chans att glänsa. Okej, det hände en hel del saker men poängen kvarstår med ett nytt spelsystem och en Zlatan tillbaka. I samband med det fick vi vatten på vår kvarn gällande att Milans framgångar var beroende av Zlatans närvaro. Det började se bättre ut redan när han satt på bänken och det räckte för vårt självdestruktiva konstaterande att Pioli inte är en bra tränare utan en Zlatan närvarande.
Sen hände något annat som givetvis har jättestort betydelse men som Pioli inte får nog med cred för eftersom det hände under omständigheter där vi hade kniven mot vår försvarsstrupe och var tvungna att spela en viss Thiaw. Här pratar man om tur i stället för att belysa allt hårt arbete som gjorts innan Thiaw fick sin chans. Hade Conte plockat upp Thiaw på det sättet hade det pratats om genialitet och bra ledarskap i alla medier våra svenska ”experter” inkluderade. Pioli gjorde det och därför heter det tur och överprestation och det är såklart tragiskt eeftersom det förmodligen kommer krävas minst två scudettovinster till och en finalplats i CL för att Pioli ska anses tillhöra toppen av tränarna i världen.
Att i det läget ge en sån yngling så pass stort självförtroende och spelrum att agera under den press vi hade visar på en förmåga hos Pioli att motivera och engagera sina spelare på ett sätt som många tränare, inklusive Conte, verkar sakna. Matchen mot Spurs visade Piolis förmåga att förmedla det tekniska kring taktiker och strategier för att behålla en 1-0 ledning på bortaplan. I en måstematch. I en av världens största turneringar där vi är helt klart underdogs och och präglade av begrepp som ”överprestation”. Tänk er den pressen och tänk er framför allt den pressen som tränare. Det hade inte vem som helst klarat och viktigt att poängtera här är att Conte inte klarade det. För Pioli vann mot just Conte på bortaplan i en Champions League måstematch och det hade absolut inget med tur eller överprestation att göra.
Sist men inte minst hände också Mike aka Magic Mike och det är såklart ingen liten detalj. Mike är i mina ögon en av de bästa målvakterna i världen om inte den allra bästa just nu. Det har såklart en stor påverkan för hur vårt försvarsspel fungerar men det har heller inte med tur eller överprestation att göra. Mind you att vi hade bytt spelsystem innan Mike kom tillbaka och utan en tränare med förmåga att engagera hela sin trupp i det nya spelsystemet hade Mikes återkomst varit av föga betydelse. Målvakten är minst lika inblandad i försvarsspelet som försvararna och i synnerhet vår målvakt men utan tränarens förmåga att applicera och förmedla sina idéer och vision till sina spelare
Återigen vill jag tacka gode Gud för att vi trångsynta och lättpåverkade-av-media-milanisti inte sitter med i ledningsgruppen för vårt kära AC Milan och jag hoppas innerligt att vi aldrig får göra det. Jag hoppas att Pioli har en lång och ljus framtid hos oss med massor av framgångar och jag hoppas framförallt att fotbollsvärlden en dag vaknar upp och ger cred till Pioli som har visat sig vara mer flexibel än de flesta tränare runtom i världen med betydligt mindre budget för spelarköp.
#PioliIN och Forza Milan!