Kort uppdatering om sajten och aktiv efterfrågan efter medarbetare och/eller skribenter på sidan!
2024-09-05 16:51:00 - Payam Zehtab
2024-09-05 16:51:00 - Payam Zehtab
2024-08-25 23:39:30 - Clarence Thunberg Kalt
2024-08-19 14:20:04 - Clarence Thunberg Kalt
2024-08-18 14:02:10 -
2024-08-05 18:35:00 - Redaktionen
Efter en, trots resultatet, godkänd insats så är eftersmaken inte allt för bitter. 0 poäng mot Champions Leagues mesta mästarlag blev det ikväll, men andra slags poänger tar laget definitivt med sig ikväll, och lämnar därmed inte hemmaplanen helt tomhänta.
Ja, vad skulle man egentligen vänta sig inför? Det spanska huvudstadslaget med 14 CL-titlar under bältet är sannerligen ett av de svårare lag att stöta på i denna turnering. Hemmaplan eller inte, så bär Real Madrid trots allt på en sådan rutin och självklarhet i denna turnering att Napoli inte har mycket att sätta emot, kan man tänka sig. Och i termer av just nämnda rutin och självklarhet så låg vi, och fortsatt ligger, i brygga. Något Napoli som klubb med största sannolikhet alltid kommer göra, i alla fall relativt Real Madrid. Men spelet? Förvisso kunde man ha sina farhågor inför, men på denna front visade sig ändå Napoli ha betydligt mer att sätta upp mot spanjorerna.
Egentligen är det få lag i världen som kommer ner till Neapel och Stadio Diego Armando Maradona och spelar ut Napoli hemma. Oavsett dagsform för de himmelsblå finns det en liknande säkerhet och självklarhet i Napoli på Maradonas gräs. Vilket vi också fick se, ytterligare en gång bekräftat, ikväll. För Napoli började starkt. Vad jag egentligen hade förväntat mig för taktik från Reals sida var oklart, men att de så tydligt skulle backa hema hade jag nog ändå inte gissat. För Ancelottis lag var matchtaktiken ganska tydlig - backa hem och ställ om på Vinicius och Rodrygo. Således fick Napoli greppet om matchen, och då var mer än bara sidledsrullande i backlinjen som skapades.
För även om greppet om matchen inte direkt betydde en aldrig tidigare skådad anstormning mot Kepa Arrizzabalaga och de för dagen svartklädda spanjorerna så var det definitivt Napoli som var närmast att spräcka nollan. Vilket man sederma också kom att göra. Efter 10 minuter av tydlig press så skulle läget till slut komma efter en feltajmad utrusning från nyss nämnde Arrizzabalaga, en nick i ribban från Natan och slutligen på returen en Östigård, som på numera klassiskt vis stormade upp i luften för att med hjälp av pannan sätta bollen i mål. Utdelning på spelövertaget, alltså.
Speciellt lång tid skulle ledningen dock inte få hålla i sig. Efter ett misstag från capitano Di Lorenzo så kunde Bellingham snappa upp bollen för att ge den vidare till Vinicius Jr som kunde sätta kvitteringen. Speciellt välförtjänt var det inte, men däremot väldigt talande för ett Napoli i matcher av denna magnitud - misstag likt denna har man efter många år vant sig vid i stormatcher likt denna. Med andra ord, inte så förvånande. Många minuter dröjde det inte heller innan matchens spelare för kvällen, Jude Bellingham, fick dribbla sig förbi försvaret och placera bollen bakom Meret. 1-2. Suck.
I andra halvlek accelererade Napoli ytterligare. Om spelövertaget från den första halvleken sakta ebbade ut så började andra halvlek återigen i den andra ändan. Snabbt blev det utdelning också. Zielinski på straff och flytet och trycket från läktarna var påtagligt. Och likt första halvlek så höll detta övertag i sig för att sakta men säkert mynna ut i en något jämnare matchbild, med två relativt passiva lag. Segermålet för madridlagets del kom sedan från Federico Valverde, efter en längre stund av mittfältsfotboll. Och så mycket mer än så finns det väl inte att säga angående det. Valverde får till ett drömtillslag, och Meret gör vad han kan. För den som inte sätt highlightsen så är detta mål väl värt att kolla upp.
Som ni eventuellt märker är tonen i denna efter-match-rapport inte allt för dyster. Resultatet är givetvis vad det är, och kul är det ju förstås inte. Men spelet, och attityden, som laget ikväll visade tycker jag ändå bådar gott. Inte minst med tanke på den senaste tidens oroligheter, både gällande Osimhen men också Garcia. En, minst, godkänd insats spelmässigt och ett resultat som inte är uppåt väggarna ohanterbart.
Med andra ord, med avslutande ord: en vanlig CL-tisdag mot Real Madrid, varken mer eller mindre, och även om det i Neapel uppmätts smärre (faktiska) jordbävningar den senaste veckan så får fotbollens jordbävningar vänta till en annan dag.